Det er en familie i Italia som aldri sov.
De led av en genetisk sykdom som holdt dem våkne i månedsvis,
helt til kroppene deres kollapset. Etter alle disse årene,
vet forskere fortsatt ikke hvorfor vi sover.
Vi bare vet at vi må sove.
Fordi uten søvn tar vi dårlige valg,
sier ting vi ikke burde.
Og av og til ser vi ting som ikke er der.
Hva har vi?
Trafikkulykke med mageskade,
farlig lavt blodtrykk siden ankomst.
Ultralyd viser mye væske i øvre høyre kvadrant.
Lang natt foran oss.
Ikke si det. Har ikke sovet på 48 timer.
Trodde jeg så deg hjemme.
Ja. Jeg dro etter et 18-timers skift,
hjem til Zola, som boikotter søvn,
og Ellis med øreverk.
Da jeg fikk lagt dem ble jeg påkalt. Hvor var du?
Fire timers oppløsning av adherenser. Så sprakk en trippel-A på intensiven.
Pierce og jeg måtte gjøre ballongkateter på sengekanten før vi fikk OS.
- Det høres... - Så et mageskuddsår
som Edwards fikk, tolvfingertarm-reparasjon.
- Hvor lenge har du vært her? - Hvilken dag er det?
Skalpell.
Når er man for trøtt?
Omtrent når du gjør den første tabben.
Jeg hater det svaret.
- Du vet ikke. Du bare fortsetter. - Liker ikke det heller.
Ok, Edwards, klar med arterieklemme for løft.
Deler fascien nå.
Få gasbind inn der. Få dem inn.
Massiv blødning her.
Ok, vi trenger en bookwalter tvert.
- Jeg ser ingenting. - Jeg prøver.
Tørk.
- Har den. - Takk.
La oss få inn mer gasbind.
Hent inn en suger til, og vi trenger en cellsaver.
God kveld, kirurger. Jeg hørte dere hadde en bra en.
Jeg er her for å hjelpe til.
Vi trenger det om du er ledig.
Ledig? Jeg er klar som et egg.
Sov i hele ettermiddag, spiste sunn middag,
og drakk akkurat kaffe.
- Så fint. - Gjorde du?
Si meg hva vi har til bords i kveld.
Et søl.
Fjerdegrads leverskade, portalkretsløpet ser uskadet ut.
Vi har akkurat pakket alle fire deler.
- Den leveren er... - Ødelagt. Som jeg sa, et søl.
Ok, indre blødning på vei mot sone 2.
Edwards, la oss rotere innvollene mot høyre.
- Ja. Medium klemme, takk. - Hvor mange enheter har han fått?
Vi har brukt minst et dusin.
Han blør ut alt vi gir.
- Klemme. - Fortsett suging.
- Nytt gasbind. - Retraktor.
Sug her.
- To klemmer til. - I gamle dager
ble jeg alltid på sykehuset over natten,
selv om jeg ikke hadde vakt.
Det var da de mest interessante operasjonene kom inn.
Bedre læringsmuligheter, eller hva?
Ja. Bovie klar.
Jeg glemmer aldri et tilfelle da jeg var andreårs-assistentlege.
Rundt tre på morgenen,
jeg hadde stått oppreist i 42 timer.
Høyre vinkel.
En kar kom inn på akutten med fryktelige magesmerter...
...hevdet at et romvesen var inne i ham og spiste seg ut.
Festlig. Dr. Grey, ser du dette?
- Denne nyren er sprukket i to. - Nettopp. Det var nyren hans.
Nyrestein. På størrelse med en kokosnøtt.
Seks timer i operasjonsstua.
Dette virker som en fjerdegrads-skade.
Kan vi redde den?
- Nei. - Ja.
Kan noen avklare...
Den var på størrelse med et dinosauregg. Den glødet nesten.
Faktisk mente jeg angående dette.
Leveren er strimlet.
Vi har ikke tid eller blod til å bruke en time på nyren.
Vi kan kontrollere blodtapet bedre hvis vi fikser nyren.
Intet blodtap dersom vi bare tar ut nyren.
Jeg diskuterer gjerne,
men jeg tror en endelig avgjørelse er best.
- Ta ut nyren. - Vet du hva, Grey?
- Vent nå litt. - Pasienten har ikke litt.
Skal jeg klemme av hilus?
Nei, vi gjør en delvis nefrektomi.
Det er ingen nytte.
- Hvorfor det? - Hva?
Jeg spurte ikke for min del. Men for Edwards. Hvorfor det?
- Hva har Edwards med dette å gjøre? - Hun er assistentlegen.
Dette er et flott læringstilfelle, hun vil ha nytte av at du forklarer.
Det går bra.
Vær så snill...
Du og dr. Hunt er overleger for generell- og akuttkirurgi.
Og bestemmer vi oss ikke, tar dette hele natten.
Jeg skal reparere nyren. Sutur.
- Hunt! - Dere to
burde ønske at assistentlegen lærer noe.
Gjør du dette, vil Edwards lære fra pasienten
når han er et lik.
Dr. Webber, beklager.
- Du er trøtt. - Nei, jeg bare...
- Greit. La oss gjøre den delvis. - Bra.
Retraktor.
- Edwards. - Ja?
Fortell meg om pasienten.
Ok. Han kom inn på akutten bevisstløs.
Nei, fortell meg hans navn.
Han hadde ikke noen ID, enn så lenge er han John Doe.
En bil kjørte i feil kjøreretning og braste inn i en annen bil.
En fyr er på rom fem, den andre her.
Er dette den dårlige sjåføren eller det uskyldige offeret?
Vi vet ikke.
Så vi vet ikke om han har familie,
om han flyktet fra noe,
eller om han var snill eller slem.
Vi vet ingenting.
Hva må vi vite for å kunne gjøre jobben vår
uten å være mekanikere?
Hvordan... Vi er ikke mekanikere!
Du behandler pasienten som en sekk med organer!
Dette skal vi gjøre.
Vi skal spille et spill.
Hvordan er dette beste bruk av energien vår?
Slik begynner vi. Denne pasienten er ikke lenger John Doe.
- Så hvem er han? - Skål.
Vi gjør ham til noen.
Hvem som helst.
- Hva gjør han? - Han liker å undervise. Spesielt sinna.
- Surgicel, takk. - Greit, først...
...trenger vi et navn. Hvem har et?
Brandon.
Greit, Brandon. Hvem er han?
Han fyren fra IT som parkerer ved siden av meg.
Er han en fin fyr, en vi liker?
- Vet ikke. Aldri snakket sammen. - Ok, velg noen andre.
Og velg en god en, trenger ikke være en mann.
Greit. Hva med Joanie?
- Hvorfor Joanie? - Fordi du likte ikke Brandon.
Hva med Gail?
Gail er fint.
La oss bruke Gail.
Hun er 45... Nei.
Hun er 46.
Hva liker vi med Gail? Vær spesifikke.
Ikke slutt
før dere ser for dere denne kvinnen på bordet,
før dere virkelig ser henne.
Ikke stopp før vi kan høre stemmen hennes og hva hun vil si.
Dette blir moro.
Hvem er Gail?
Hvorfor liker vi henne?
Og hvorfor jobbe så hardt for å redde livet hennes?
Beklager, burde vi ikke ville redde henne uansett?
Jo, men la oss gjøre det enkelt.
Vi må fylle inn Gail.
Gi henne noe vi kan tygge på.
Har hun hobbyer? Er hun kjent for noe?
Høyre lapp blør fortsatt.
- Her borte, også. - Ok. Stor klemme.
Hva om Gail spiller cello?
Edwards?
Klart det.
Moren min tvang meg til å lære.
Noe ved å lære et instrument
ville hjelpe på disiplinen.
Fjern øvre lokk.
- Hva gjør du? - Fjerner dem. Saks.
Pringlen hjalp ikke blødningen, så jeg skal øke tilgangen
under ribbeina... Tierkniv.
Det er det han trenger. Flere kutt å blø fra.
Ok suget er blokkert. Fiks det tvert.
Ok, hva mer? Vi må gjøre Gail ekte.
Hun spiller cello.
Svar ham, jeg er for utslitt.
- Du begynte. - Det var du som...
Herregud.
Jeg har et spørsmål om Gail.
Vær så god. Ikke vær beskjeden.
Har Gail...
...en hund?
Godt spørsmål, men nei.
Gail har ikke tid til en hund.
Hun har to, nei tre unge barn,
så huset er allerede kaos.
- Tre gutter? - Nei.
To gutter og en jente.
Det er fint, sant?
Slutt å plage søsteren din!
- Ikke tving meg til komme bort! - Stopp.
Hei! Du er eldst, oppfør deg som det.
Ruller du øynene dine igjen skal jeg klappe dem igjen for godt.
Gails jobb holder henne ved forstanden.
Noen som vet hva hun driver med?
Kanskje hun er ingeniør?
Eller noe i forskning, politikk.
Kanskje hun er det dr. Webber sier.
Gail drømmer om å spille førstecello for Chicago symfoniorkester.
Hun øver hver morgen og kveld.
Men i mellomtiden underviser hun musikk til barna i nabolaget,
og hjelper til med det lokale skoleorkesteret.
Du skulle hørt en av elevene mine
spille Bachs "Sonata No. 1 i g-moll,
Fuga Allegro." Hun lærte den kjempelett.
- Trykket faller. - Det vil det fortsette med.
Han blør samme hva vi gjør.
Vi burde stoppe, kutte tapene.
Skadekontroll?
Vi burde pakke ham sammen og fortsette når han er sterkere.
Nei, fokuser på det retrohepatiske området.
Vi prøver å reparere de vaskulære skadene
- der inne først. - Enig med Hunt.
Hvordan forventer du å se noe bak leveren for å sette klemme?
Vi burde lukke og la kroppen leges.
Si fra til intensiven at vi kommer.
Vi burde fortsette, prøve å reparere skaden.
Slik det er, overlever ikke pasienten heisturen til intensiven.
Se på leveren.
Denne pasienten overlever ingenting!
Så du vil gi opp?
La Gail dø i en seng ovenpå?
Bedre om Gail dør på bordet?
Best om Gail overlever.
- Hva om vi ringer UNOS? - Seriøst?
Kan vi sette ham på levertransplantasjons-lista?
- Nei! - Hvorfor ikke?
Du vet hvorfor!
Han er død før leveren kommer hit.
Hvis ikke, er han for ustabil og vil avvise den umiddelbart.
Det er bortkastet.
Vi tar organet fra en annen stabil,
langt bedre kandidat som kan trenge det.
Si meg indikasjonene
for en nød-transplantasjon av en skadet lever.
Akutt leversvikt, portalåre-trombose, ukontrollerbart blodtap.
Nettopp.
Jeg husker ikke mange tilfeller der prosedyren lyktes.
- Derfor skal vi ikke gjøre den. - Jeg er uenig.
Jeg beklager, men...
- Men hva? - Men han er ikke din pasient!
Mine hender er i ham.
Det burde gjøre ham like mye din som min eller dr. Hunts.
Men det er min beslutning.
Vi har tre overleger her, og en erfaren assistentlege.
Vi må diskutere valgene våre.
- Nei. - Hvorfor ikke?
Fordi du har også allmennkirurgi-overlegen her,
dr. Webber, jeg har høyere rang.
Selvfølgelig.
Og jeg sier nei.
Vi lister ham ikke for transplantasjon,
og den saken er ferdig.
Tror du at du kan stoppe den retropatiske blødningen?
Jeg kan prøve.
Greit, hvis det ikke går, drar vi på intensiven.
Er du ikke enig, kan du gjerne gå.
Ok, medium klips. En til.
En til!
Dette går ikke. Klemmene holder ikke engang.
- Håper det var verdt det. - Hva?
Hva enn han gjorde
som gjorde at han kjørte midt på natten.
Kanskje hun ikke hadde noe valg.
"Hun"?
Gail. Vi spiller fortsatt.
Kanskje hun har lite penger og jobber ekstraskift på natten.
Faren dro i krigen
og jeg kunne ikke si nei da guttene ville på vitenskapsleir på museet.
Eller hun har kveldsskift
i resepsjonen på et hotell i nærheten.
Ikke hele natten, men sent nok.
- Mye lenger? - Jeg trenger litt mer visualisering.
Flytt leveren lenger frem, takk.
Skal bli.
- Dette virker ikke. - Gi meg litt tid.
Vent litt.
- Nå kan du prøve. - Unnskyld?
Prøv spillet. Gjør John Doe til noen.
- Jeg er ikke flink til å late som. - Du kommer sikkert på noen.
Det trengs ikke. Jeg har operert på hundrevis av John Doer
da jeg var i militæret, og det gikk fint. Form.
Tullprat.
Jeg sier tullprat... bare tull.
Om hva?
Hver gang John Doe lå på bordet, var det første du gjorde
å rope etter pasientens kjenningsmerke.
Kanskje fordi jeg ikke ville gjøre papirarbeidet.
Hvor faen er rummelen?
Kanskje spør pent, så får du den.
Jeg gjorde det. Gjør ikke det to ganger.
Pappa hadde sagt det. Du har blitt til pappa!
Alle ville sagt det.
Du har hans nese og hake og uoppnåelige forventninger
- til alle rundt deg... - Vet du?
...som ingen kan nå,
men ikke skjegget hans. Han hadde bra skjegg.
- Ditt er trist. - Skjegget mitt ok.
Jeg barberte meg i morges... Hvorfor forklarer jeg meg?
Du må gjerne slutte.
Jeg trenger rummel-turnikeet nå!
Glem det. Jeg når den ikke. Ok, jeg åpner brystkassa.
- Saks. - Hva? Hvorfor det?
Total leveråre-isolasjon.
Vi skal stoppe blodtilførselen til leveren,
finne blødningskilden og fikse den.
Greit, smart.
Det gir deg intraperikardial kontroll.
Å kutte ham helt åpen nå er uforsvarlig.
Få kontroll på vena cava over eller under leveren
fra snittet vi har!
Det er det lærebøkene sier,
men enhver akuttkirurg vil si at det ikke virker uten sternotomi.
Din tur.
Sag.
Glem pent, vær rask.
Vi er i kappløp meg klokken. Jeg vil gjerne vite hva som er så festlig
når pasienten min kjemper for livet!
"Akuttkirurgi er raskt og et kappløp med tiden."
Hvis det er et kappløp, taper du,
fordi du syr som en dum skilpadde.
Jeg vil at stingene skal holde.
Og dine fete hender sinker deg?
Må de spesialbestille hansker til deg?
Jeg prøver å undervise.
Du har aldri hatt lærlinger, du forstår ikke.
Jeg forstår.
Nok til å vite at du ikke vet hva du må gjøre nå.
Eller hva?
- Stopper du? - Jeg vet ikke om dette virker.
Han blør fortsatt.
Jeg ville lukke, og du sa du kunne isolere leveren.
- Jeg vet, men... - Så gjør det.
- Hva er galt? - Ingenting.
- Stopp. - Jeg gjør ingenting.
Ikke gi meg det blikket.
Mamma gjør det.
- Du burde ringe henne oftere. - Kan du gå vekk?
Du brakte meg hit,
det gjør du vanligvis bare når du føler deg skyldig.
Hvorfor er du skyldig, Eeyore?
- Jeg jobber. - Er det Nathan?
Du har skyldfølelse for å ha vært snill mot ham.
- Nei. - Det er greit.
Vel, det er ikke greit.
- Utro mot lillesøsteren din, men... - Jeg har ikke skyldfølelse!
Vel, da er det første gang. Men noe er galt.
Hva er det?
- Går det dårlig med kona? - Denne praten er ferdig.
Du skal vel ikke kvele noen igjen?
Hold kjeft. For Guds skyld.
Hunt!
Sugeren er full. Skift den ut.
- Så klart. - Det er hun som er problemet!
Nei!
Hva skjedde?
- En affære? - Nei, vi er bare venner.
Vel...
- Jeg liker henne. - Bra for deg.
Du burde giftet deg med henne.
- Da hadde du fått barn. - Jeg ville ikke det, ok?
Jeg ville bare... Jeg prøver å redde denne fyren.
- Hvem faen er han? - Spiller det noen rolle?
Jeg kan se det som er igjen av leveren.
Du har prøvd deg på vågale ting.
Du tar over operasjonsstua,
du kaster bort sykehusets resurser og personell.
Ikke bortkastet hvis vi redder pasienten.
Hvorfor gir du deg ikke? Du vet hvor dette bærer.
Fordi man slutter ikke.
Man slutter ikke før det er slutt.
Man slutter ikke før man har reddet dem, eller...
...du finner ut at de er...
...at de er døde.
Owen.
Denne fyren er ikke meg.
- Blodtrykket faller. - Jeg vet.
Surgicel, evarrest.
- La oss gi ham to deler cryo. - Blåmerker på nakke og ansikt.
La oss pakke ham og sende ham opp.
- Jeg savner deg. - Nei.
Slutt. Du må fokusere.
Du vet hva du må gjøre.
- DeBakey-klemme. - Hva gjør du?
Edwards, ring UNOS.
Send dem alt om pasienten.
- Unnskyld? - Hva?
Gå!
- Owen. - Webber har rett.
Transplantasjon er eneste måte å redde pasienten.
Jeg fjerner leveren. Den gjør ham verre.
- Saks. - Ikke gjør det kuttet!
Skål.
Klips, takk. Bokhee.
Vi bestemte å ikke liste ham.
Nei, du gjorde.
Og vi skulle aldri tatt ut hele leveren.
Hvordan skal pasienten overleve uten lever?
Leveren hans gjorde allerede ingenting.
Å fjerne den mens vi venter på en match betyr ingenting.
Hvordan vet vi at vi finner en?
Det gjør vi ikke,
men vi gjør en portacaval-shunt for blodomløpet.
Det vil gi oss rundt en time.
Jeg ser for meg at Gail er tøff.
Gail er beinhard. På beina 16 timer om dagen.
Hun ga seg ikke selv når ryggsmertene
holdt henne våken om nettene.
Jeg trodde det var madrassen min.
Den må være 15 år gammel,
så jeg byttet den ut, men det hjalp ikke stort.
Hun er en av dem som har en skranglende veske,
fordi hun har med Aspirin overalt.
Vi har blødere.
Du sa en time, mente du halvannet minutt?
- To enheter til. - UNOS har alt.
Ok, er de enige i listingen?
Han er listet som 1A og lett match,
så vi krysser fingrene. Det er blod i ET-tube og nesebor.
Sjekk coag og en D-dimer!
Laben nevnte at blodplatene klumper seg,
så jeg tenkte...
Edwards, du hadde rett.
Ser ut som han er i DIC. Vi må inn.
- Nei, det var ikke det... - Blødning i azygos.
- Umulig. Jeg klemte den. - Den blør igjen nå.
Det må komme fra nyrene.
Kanskje jeg kan føle den.
Bedre vinkel.
Det kan være noe annet. Det er blod i urinen også.
- Og blåmerkene på nakken. - De hører deg ikke.
Hvis du vil de skal lytte må du snakke høyere.
Fant den. Liten, men helt klart en åreblødning.
- Virkelig? Er det azygosen? - Ja.
- Har den. Gi meg knute. - Har den.
- Stoler du ikke på meg? - Nei.
- Det var best for pasienten. - Du mistet hodet.
Vevet bryter sammen i hendene mine.
Vi klemmer den, så sikrer jeg den med binding.
- Flytt hendene. - Dr. Hunt.
- Et øyeblikk! - Bare si det! Du vet hva det er.
Jeg tror ikke det er DIC.
Vi har lest om det i månedsvis.
- Du vet det. Det er... - Det er blodplatene hans.
Vi gir ham mer.
Nei, pasienten har en blodplate lidelse.
Det er en kul lab-test
som viser at blodplatene ikke klumper seg,
Laben sa de fant noe unormalt,
det bekreftes med en blodprøve.
Ok, greit.
Men få suget inn der nå
så jeg kan se hva jeg gjør. Faen!
For skjørt.
Vi må ta ham med på intensiven til vi finner en permanent løsning.
Det går ikke!
I følge kapittel 21 av Hemostase og Trombose...
Hemostase og Trombose.
Hvis vi lukker ham, blir han verre.
Ok, gi bikarbonat.
Du vet hva pleier Paula ville sagt.
Han tåler ikke mer.
Hun ville ropt: "Har du noe å si..."
- Jeg tror han kan det. Jeg tror... - "...snakk ut!"
Jeg tror du dreper pasienten.
Ok, stopp. Alle sammen! Hør på meg!
Noe du vil si?
Å reparere azygosen vil ikke stoppe blødningen overhodet.
Du kan ta ham med til intensiven, men han blir verre.
Pasienten har en autoimmun-sykdom,
nærmere bestemt tidiopatisk trombocytopenisk purpura.
- ITP er utrolig sjeldent. - Ifølge en studie i...
- Kuwait. - Kuwait,
forekommer det 125 tilfeller per million mennesker hvert år.
Det er vanligere enn vi tror.
Kroppen bryter sammen på grunn av skadene.
- Snakk fort. - Det er fordi
skaden er det eneste du ser,
fordi skaden er alt du pleier å se.
Jeg ser at kroppen angriper seg selv fra innsiden,
og hver gang vi gir blod, spiser kroppen hans opp blodplatene.
Det er som å fylle en tank med hull i, og alt vi trenger for å stoppe det
er å gi ham steroider, mye av det så fort som mulig.
- Han har ingen lever. - Takket være deg.
Hvis vi gir steroider uten at han kan metabolisere dem,
- kan det bli toksisk. - Og før dere krangler
om risikoen, la meg si at vi har kort tid.
Dere burde høre på meg, jeg kan dette.
Hvis jeg lå der, ville jeg tatt risikoen.
- Jeg hadde villet leve. - Ja.
Hvor fikk du dette fra?
Når du sitter fast i senga mesteparten av barndommen,
blir du besatt av det som forårsaket det.
Jeg leser... mye.
Bra tenkt.
Takk.
Send en blodprøve og gi ham et gram med prednison.
Et skudd i blinde.
Da burde du og Webber digge det.
Vi trenger flere blodplater.
Vi har kanskje en identitet.
En dame sier mannen jobbet sent
og aldri kom hjem. Hun så nyhetene.
Gå.
Han er i VT.
Dette gjør veldig vondt.
Dette er ikke normalt, vel?
Og det er ikke bare ryggen.
Jeg har bare så vidt puls.
- Gi 300 med amiodarone. - Ga vi steroidene?
Spiller ingen rolle. Det er leveren, som han mangler.
Ok, interne elektroder klare.
Vi har tid. Finn ut om han tilhører dem.
Noe er galt.
Veldig galt.
- Han er i V-fib! - Starter hjertemassasje.
- Ok, interne elektroder? - Saltvann! Lad til 20.
Ok, klar.
- Ingen forandring. - Gi en epi. Lad til 30.
Klar!
Faen! Gi enda en epi.
Det er ham!
Kona bekreftet ut fra bildet.
- Hva heter han? - Carl Henley.
Er vi ferdige med Gail? Er Gail Carl?
- Har de barn? - Liten gutt og jente.
De er nede i lobbyen med henne.
AKUTTMOTTAK
Ok, lad til 50!
Klar!
- Fortsatt ingen puls. - Shunten la for mye press på hjertet.
Leveren har bare vært ute i 20 min. Shunten forbigår alt, minst en time til.
Og så? Vi har ingen donor.
Dessuten har Carl trolig har ITP.
- Hvordan skulle jeg vite det? - Edwards visste det.
Kan Edwards holdes utenfor?
Du og Webber tok over hele veien.
- Grey, hva er problemet ditt? - Mitt problem?
Helt siden jeg kom inn
har du vært negativ, skutt ned enhver tilnærming.
Hva tror du jeg gjør nå? Masserer hjertet for moroskyld?
Du har gjort det en stund.
- Skal jeg ta over? - Nei! Igjen på 50.
Ok. Klar!
Jeg har gjort alt for å holde Carl i live.
Det er et mirakel at han lever ennå med tanke på tilstanden hans
og alle disse nødløsningene.
Når lærte du å være på den sikre siden?
Du lærte meg å aldri skade.
Så lenge Gail er på bordet, skal...
Han heter Carl!
Hvor er mamma?
Hun er hos legen, søtnos.
Er pappa der og?
La oss vente til moren din kommer tilbake, ok?
Noen burde snakke med familien.
Vi prøver å gjenopplive ham.
Noen må fortelle dem hva som skjer
og forberede dem på hva som kommer til å skje.
- Vi har en rytme! - Vil den holde?
Svak, men bra nok nå.
La oss lukke og få ham på intensiven.
- Uten lever. - Det er vårt eneste valg.
Vi må kompromittere... alle sammen.
Hei, dere.
Hvor er pappa? Er han her?
Husker dere at pappa kjørte...
- ...i bilen sin? - Ja, kommer han hjem snart?
Nei, han var i en ulykke.
Er han skadet?
Ja.
Fikser legene ham? Skal han operere?
- Han er hyperkalemisk. Gi kalsium. - Og en amp med bikarbonat!
- Hvordan er blodtrykket? - Så vidt 50.
Nei, de kan ikke fikse ham.
Da burde du gå og fikse ham.
- Zola... - Du fikser alle.
Zola, jeg kan ikke fikse ham.
Hvorfor ikke?
Jeg kan ikke fikse ham...
...fordi...
Fordi ingen kan fikse ham...
...fordi han er død, Zola.
Pappa døde.
Du fant ikke på Gail.
Du finner på det du må.
Samme hva som hjelper. En gammel pasient.
"En god en."
Det går fint, gutten min.
Du var bare ti år gammel. Det var ikke noe du kunne gjøre.
Moren min... Hun hatet leger.
Sa hun i hvert fall.
Jeg tror bare hun ikke ville bekymre oss.
Vi trodde alt var bra.
Ok. Vakuum.
Hun holdt musikktimer hver dag,
kjeftet på oss om lekser, laget mat til oss.
Vi hørte på den celloen hver dag, hele dagen mens vi vokste opp.
Hun spilte i timevis.
Bach.
Vivaldi.
Elgar.
Hun lukket soveromsdøren...
...og sa at vi ikke måtte banke
med mindre noen blødde eller noe brant.
Jeg hatet det.
Den konstante lyden av klassisk musikk...
...helt til den stoppet en dag.
Huset var stille.
Jeg savnet det.
Det var da jeg visste at noe var galt.
Hva var galt?
Du er lege, si du meg.
Førti-seks år gammel kvinne... ryggsmerter, vekttap,
utmattelse...
Multiple myelomer?
Brystkreft?
Eller... var det noen tegn på gulsott?
Godt spørsmål. Ja, det var det.
Var det gallesteiner?
- Ble en av dem fanget i gallekanalen? - Nei.
Var det hepatitt?
Det var kreft i bukspyttkjertelen. Tredje eller fjerde stadiet.
Hun hadde seks måneder.
Vi er snart ferdige her hvis du trenger...
Det går bra.
Vi trenger bare avslutte lukkingen.
Vi tre klarer det.
Vent.
Vi burde ikke lukke.
- Du ville lukke i timevis. - Og nå vil jeg ha ham åpen
fordi jeg tror vi kan redde ham tvert.
Vi har prøvd alt.
Vi har ikke prøvd levertransplantasjon.
- Men vi har ingen donorlever. - Vi har en lever der. Bokhee.
Høyre lapp er fullstendig ødelagt.
Vi gjør en delvis levertransplantasjon.
Vi dumper høyrelappen, reparerer venstre,
og bruker resten av årene. Det går.
Det gikk ikke inne i kroppen. Hvordan skal vi klare det på utsiden?
Hovedskaden var bak den, der vi ikke nådde.
Nå har vi full tilgang. Det går.
Vi har gjort autotransplantasjon av levere med svulster, men med skader?
Risikabelt. Jeg har aldri sett det.
Fordi folk gir opp innen nå. Dette er en nødløsning.
Ave Maria. Din tur.
Flott. Webber og jeg går til bakbordet.
Jeg trenger en sykepleier og irrigasjon.
Edwards, du og Hunt skal forberede til anastomose. Vi må jobbe raskt.
Bra redning, Grey.
Burde tenkt på det før.
Greit, jeg tar ham med til intensiven, så kan jeg oppdatere familien.
Jeg kan ta familien. Takk, Edwards.
Takk.
Greit, kom igjen. Takk.
Beklager, for det jeg sa.
Det er ok.
Nei, det er ikke det. Du hadde rett.
Jeg var trøtt, men jeg må lære å kjempe forbi det.
Og det gjorde du.
Har du alltid gjort det med moren din?
Ikke før i tiden.
Den gangen...
...ble jeg trent til å umenneskeliggjøre pasienten.
Vev var vev, ansikt ble tildekt,
og blod var et søl på gulvet.
Vi skulle holde fokus,
våre hender inne i dukker.
Hva forandret seg?
En dag mistet vi en pasient på bordet.
Jeg gikk for å informere familien,
fortelle dem de grusomme nyhetene...
...og jeg var nummen.
Jeg så dem gråte og holde hverandre...
...og det påvirket meg ikke. Overhodet.
Pasienten døde av det samme min mor døde av...
...og jeg var en robot.
Etter det...
...begynte jeg å forandre reglene.
Og jeg ble en bedre kirurg.
Vi har alle nådd utmattelsespunket,
der ingenting gir noen mening lenger.
Du reddet henne nå...
...sikkert tusen ganger.
Jeg antar det.
God natt.
Kroppen din verker, hjernen din blir tåkete,
og du føler deg som fanget i en tunnel.
Når alt du vil ha er sengen.
Så... hvordan fortsetter du?
Hvordan unngår du å sette deg ned og gi opp?
Noen ganger er det lett.
Noen ganger spiller du spill i hodet.
Du finner opp noen...
En god en.
Hei.
Beklager. Jeg trodde ikke det var noen her.
Samme hva du må gjøre...
Ta det du.
...for å fortsette.